- SIT a UAT: přehled
- Testování systémové integrace (SIT)
- Uživatelské akceptační testování (UAT)
- Hlavní rozdíly mezi SIT a UAT
- Závěr
Tento článek vysvětluje klíčové rozdíly mezi SIT a UAT. Dozvíte se také o metodách testování systémové integrace a uživatelského akceptačního testování:
Obecně platí, že testování provádějí jak testeři, tak vývojáři. Každý z nich se při testování aplikace řídí svým vlastním vzorem.
Testování systémové integrace neboli SIT provádějí testeři, zatímco uživatelské akceptační testování, obecně známé jako UAT, provádějí až nakonec koncoví uživatelé. Tento článek podrobně porovná SIT i UAT a pomůže vám pochopit klíčové rozdíly mezi nimi.
Pojďme prozkoumat!!
SIT a UAT: přehled
Úrovně testování mají obecně následující hierarchii:
- Testování jednotek
- Testování komponent
- Testování systému
- Testování systémové integrace
- Uživatelské akceptační testování
- Výroba
Podívejme se na hlavní rozdíly mezi Testování systémové integrace (SIT) a Uživatelské akceptační testování (UAT).
Testování systémové integrace (SIT)
V každém projektu se v určitém bodě spojí dva různé subsystémy/systémy. Tento systém pak musíme otestovat jako celek. Proto se tomu říká testování systémové integrace.
Pracovní kroky SIT
- Jednotlivé jednotky musí být nejprve integrovány v samostatných sestavách.
- Celý systém musí být testován jako celek.
- Testovací případy musí být napsány pomocí vhodného softwaru na základě požadavků na software.
- Při tomto testování lze zjistit chyby, jako jsou chyby uživatelského rozhraní, chyby toku dat a chyby rozhraní.
Příklad:
Uvažujme, že zdravotnické zařízení má 3 záložky zpočátku, tj. Informace o pacientovi, vzdělání a předchozí lékařské záznamy . Na stránky zdravotnictví byly přidány nová karta s názvem Informace o vstřikování.
Nyní je třeba sloučit údaje nebo databázi nové karty se stávajícími kartami a otestovat systém jako celek se 4 kartami.
Musíme otestovat integrovaný web, který má čtyři karty.
Integrovaná stránka vypadá přibližně tak, jak je uvedeno níže:
Techniky používané v SIT
- Přístup shora dolů
- Přístup zdola nahoru
- Přístup velkého třesku
#1) Přístup shora dolů
Jak již samotný název napovídá, znamená to, že se postupuje shora dolů. Jedná se o metodu, při které se testuje hlavní funkcionalita nebo modul, po kterém následují dílčí moduly v pořadí. Zde vyvstává otázka, co budeme dělat, pokud po sobě jdoucí aktuální dílčí moduly nejsou ihned přítomny pro integraci.
Z odpovědi na tuto otázku vyplývá STUBS.
Stuby jsou známé jako tzv. programy . Působí jako fiktivní moduly a vykonávat požadovanou funkci modulu v omezeném rozsahu.
Zásuvné moduly vykonávají funkčnost jednotky/modulu/podmodulu částečně, dokud není skutečný modul připraven k integraci, protože integrace podmodulů je obtížná.
Nízkoúrovňové komponenty mohou být za účelem integrace nahrazeny stuby. Proto se přístup shora dolů může řídit strukturovaným nebo procedurálním jazykem. Po nahrazení jednoho stubu skutečnou komponentou může být další stub nahrazen skutečnými komponentami.
Provedení výše uvedeného schématu bude modul A, modul B, modul C, modul D, modul E, modul F a modul G.
Příklad pro záložky:
#2) Přístup zdola nahoru
Tento přístup se řídí hierarchií zdola nahoru. Nejprve se integrují nižší moduly a poté se integrují a testují vyšší moduly.
Nejspodnější moduly nebo jednotky jsou sloučeny a otestovány. Sada nejspodnějších jednotek se nazývá Klastry Při integraci dílčích modulů s hlavním modulem, pokud není hlavní modul k dispozici, se použije ŘIDIČI se používají ke kódování hlavního programu.
DRIVERY se nazývají volací programy .
Únik vad je při tomto přístupu menší.
Pro integraci dílčích modulů do vyšší úrovně nebo hlavního modulu se vytvoří modul ovladače, jak je znázorněno na obrázku výše.
#3) Přístup velkého třesku
Zjednodušeně řečeno, v přístupu velkého třesku je třeba připojit všechny jednotky najednou a otestovat všechny komponenty. Žádné dělení se zde neprovádí. Nesmí dojít k úniku vad.
Tento přístup je užitečný u čerstvě vytvořených projektů, které jsou vyvíjeny od nuly, nebo u projektů, které prošly významnými vylepšeními.
Uživatelské akceptační testování (UAT)
Kdykoli tester předává dokončený otestovaný projekt klientovi/konečnému uživateli, pak klient/konečný uživatel znovu otestuje projekt, aby zjistil, zda je navržen správně. Tomuto testování se říká uživatelské akceptační testování.
Aby bylo možné provést testování, je třeba napsat vhodné testovací případy pro oba typy.
Vývojáři vyvíjejí kód na základě dokumentu Specifikace funkčních požadavků. Testeři jej testují a hlásí chyby. Ale klient nebo koncový uživatel pouze ví, jak přesně systém funguje. Proto testují systém ze své strany.
Pracovní kroky UAT
- Plán UAT musí být vytvořen na základě požadavků.
- Scénáře je třeba sestavit z požadavků.
- Je třeba připravit testovací případy a testovací data.
- Testovací případy je třeba spustit a zkontrolovat, zda neobsahují chyby.
- Pokud se neobjeví žádná chyba a testovací případy projdou, může být projekt schválen a odeslán do výroby.
- Pokud se objeví nějaké nedostatky nebo chyby, je třeba je okamžitě opravit a připravit k vydání.
Typy testování UAT
- Testování alfa a beta: Alfa testování se provádí na místě vývoje, zatímco beta testování se provádí v externím prostředí, tj. v externí společnosti atd.
- Akceptační testování smlouvy: Ve smlouvě musí být splněny přijaté specifikace, které jsou předem definovány.
- Testování přijatelnosti předpisů: Jak název napovídá, testování se provádí podle předpisů.
- Provozní přejímací zkoušky: Navržená operace nebo pracovní postup musí odpovídat očekávání.
- Testování černé skříňky: Aniž bychom šli do hloubky, je třeba software otestovat z hlediska jeho zásadního účelu.
Hlavní rozdíly mezi SIT a UAT
SIT | UAT |
---|---|
Tuto činnost provádějí testeři a vývojáři. | Tuto činnost provádějí koncoví uživatelé a klienti. |
Zde se kontroluje integrace dílčích jednotek/jednotek. Testují se rozhraní. | Celý návrh je zkontrolován zde. |
Jednotlivé jednotky jsou integrovány a testovány tak, aby systém fungoval podle požadavků. | Systém je testován jako celek z hlediska hlavních funkcí produktu podle požadavků uživatele. |
Provádí se na základě požadavků testerů. | Vychází se z pohledu uživatele, jak má produkt používat koncový uživatel. |
SIT se provádí ihned po sestavení systému. | UAT se provádí nakonec těsně před vydáním produktu. |
Závěr
Testování systémové integrace se provádí především za účelem testování požadavků na rozhraní systému. Zatímco uživatelské akceptační testování se provádí za účelem ověření funkčnosti systému jako celku koncovým uživatelem. Pro obě testování je třeba napsat vhodné testovací případy.
SIT lze provádět pomocí 3 metodik (přístupy Top-down, Bottom-up a Big bang). UAT lze provádět pomocí 5 metodik (testování alfa a beta, testování při akceptaci smlouvy, testování při akceptaci předpisů, testování při akceptaci provozu a testování černé skříňky).
Vady nalezené při testování systému lze snadno opravit. Na základě vad lze vytvářet různá sestavení. Zatímco vady nalezené při UAT jsou pro testery považovány za černý puntík a nejsou akceptovány.
Při UAT musí být obchodní zástupci nebo klienti přesvědčeni, že vyvinutý produkt splňuje jejich potřeby v obchodním prostředí. SIT by měl splňovat funkční požadavky na systém.
Doufáme, že tento článek objasnil všechny vaše dotazy týkající se SIT a UAT!!